![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Віртуальна довідка ![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Тематичний інтернет-навігатор ![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Наукова електронна бібліотека ![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Автореферати дисертацій ![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Реферативна база даних ![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Книжкові видання та компакт-диски ![](/irbis64r_81/images/db_navy.gif) Журнали та продовжувані видання
![Mozilla Firefox](../../ico/mf.png) |
Для швидкої роботи та реалізації всіх функціональних можливостей пошукової системи використовуйте браузер "Mozilla Firefox" |
|
|
Формат представлення знайдених документів: | повний | стислий |
Пошуковий запит: (<.>K=С-ПЕПТИД<.>) |
Загальна кількість знайдених документів : 3
Представлено документи з 1 до 3
|
| | | | |
1. |
Рязанов Д. Ю. Изменение внешне- и внутрисекреторной функции поджелудочной железы при панкреатите / Д. Ю. Рязанов // Клініч. хірургія. - 2005. - № 10. - С. 19-22. - Библиогр.: 10 назв. - рус.У 49-ти пациентов с острым (ОП) и 91-го - с хроническим (ХП) панкреатитом изучена внешне- и внутрисекреторная функция поджелудочной железы (ПЖ) в отдаленные сроки после лечения. У 48-ми (52,7 %) больных ХП исследуемые показатели изучены в динамике до и после операции. Установлено нарушение внешнесекреторной функции ПЖ при тяжелом ОП и неинфицированном панкреонекрозе у больных, которым не выполняли прямые оперативные вмешательства на ПЖ. Обоснованы показания к проведению внутреннего дренирования протоков ПЖ с учетом данных дооперационного инструментального обследования и исходной активности фекальной эластазы-1. Доказаны преимущества операций Бегера и Фрея по сравнению с резецирующими вмешательствами в плане меньшей выраженности нарушений функций ПЖ. Ключ. слова: панкреатит, функции поджелудочной железы, фекальная эластаза-1, С-пептид Індекс рубрикатора НБУВ: Р457.465.601.1
Рубрики:
Шифр НБУВ: Ж26838 Пошук видання у каталогах НБУВ
|
| | | | |
2. |
Оринчак М. А. Інсулінорезистентність та ендотеліальна вазорегуляція у хворих на артеріальну гіпертензію при тривалому застосуванні еналаприлу / М. А. Оринчак, О. С. Човганюк // Галиц. лікар. вісн.. - 2003. - 10, № 4. - С. 60-62. - Бібліогр.: 6 назв. - укp.Зазначено, що у 44,83 % хворих на артеріальну гіпертензію зустрічається синдром інсулінорезистентності. Обстежено 60 хворих на артеріальну гіпертензію II - III ст. Контрольну групу склали 10 донорів. Хворим вимірювали офісний артеріальний тиск, проводили глюкозотолерантний тест, дослідження стану інкреторної функції підшлункової залози. Всі хворі впродовж 1,5 - 2 років приймали інгібітор ангіотензинперетворювальний фермент "Еналаприл" в дозі 10 - 20 мг/д. У результаті встановлено, що за умов тривалого понад 1,5 - 2 роки застосування еналаприлу у хворих з інсулінорезистентністю інсулінпродукуюча функція підшлункової залози збережена. Ендотеліальна дисфункція більш виражена у хворих з первинною гіперінсулінемією. Індекс рубрикатора НБУВ: Р410.030-52
Рубрики:
Шифр НБУВ: Ж69358 Пошук видання у каталогах НБУВ
|
| | | | |
3. |
Тронько М. Д. Дослідження терапевтичних ефектів введення рекомбінантних молекул ДНК, що містять цільовий ген препроінсуліну людини, на моделях стрептозотоциніндукованого діабету в мишей і щурів / М. Д. Тронько, Л. М. Калинська, О. К. Топорова, О. І. Ковзун, Т. П. Гулько, В. А. Кордюм // Ендокринологія. - 2016. - 21, № 4. - С. 327-335. - Бібліогр.: 15 назв. - укp.Мета – дослідження терапевтичних ефектів генної терапії цукрового діабету 1-го типу за рахунок введення експериментальним тваринам рекомбінантних молекул ДНК, що містять цільовий ген препроінсуліну людини (ДНК-ЦГППІЛ). Досліджено ефект введення ДНК-ЦГППІЛ у паренхіму печінки мишей і щурів із різною тривалістю стрептозотоциніндукованого діабету (СТД) – два та п'ять тижнів. Глюкозу у крові визначали глюкозооксидазним методом. Визначення інсуліну та С-пептиду в сироватці крові проводили імуноферментним методом. Дослідження ефекту введення різних концентрацій препаратів ДНК-ЦГППІЛ у паренхіму печінки щурів (25 - 60 мкг) і мишей (10 - 15 мкг) дозволили визначити оптимальні дози ДНК, які забезпечують суттєве та тривале (понад два місяці) зниження гіперглікемії у діабетичних тварин. Зниження глікемії у мишей зафіксовано через два тижні після одноразової ін’єкції ДНК-ЦГППІЛ, що тривало 5 - 9 тижнів. Найбільш виражене зниження глікемії після одноразового ін’єкційного введення ДНК-ЦГППІЛ мало місце у щурів із нетривалим (два тижні) СТД і нижчою вихідною глікемією. Експерименти на інтактних щурах свідчать про триваліше зниження рівня глюкози у крові після одноразового введення гена препроінсуліну (52 тижні). Ін’єкційне введення ДНК-ЦГППІЛ щурам із СТД (два тижні) сприяє появі в крові тварин значущих рівнів інсуліну людини в певні терміни після одноразової процедури генної терапії. Виявлено високу позитивну кореляцію між показниками інсуліну людини та С-пептиду в сироватці крові щурів із СТД у різні терміни після введення ДНК-ЦГППІЛ. Висновки: за результатами дослідження умов ефективної експресії гена препроінсуліну у мишей і щурів показано, що вираженість і тривалість зниження глікемії залежить від терміну стрептозотоциніндукованого діабету, вихідної глікемії у діабетичних тварин і концентрації ДНК у трансфекційному препараті. Цель – изучение терапевтических эффектов генной терапии сахарного диабета 1-го типа за счет введения экспериментальным животным рекомбинантных молекул ДНК, содержащих целевой ген препроинсулина человека (ДНК-ЦГППИЧ). Исследован эффект введенияДНК-ЦГППИЧ в паренхиму печени мышей и крыс с разной продолжительностью стрептозотоцининдуцированного диабета (СТД) – две и пять недель. Глюкозу в крови определяли глюкозооксидазным методом. Определение инсулина и С-пептида в сыворотке крови проводили иммуноферментным методом. Исследования эффекта введения различных концентраций препаратов ДНК-ЦГППИЧ в паренхиму печени крыс (25 - 60 мкг) и мышей (10 - 15 мкг) позволили определить оптимальные дозы ДНК, которые приводят к существенному и продолжительному (более двух месяцев) снижению гипергликемии у диабетических животных. Снижение гликемии у мышей зафиксировано через две недели после однократной инъекции ДНК-ЦГППИЧ, и оно сохранялось 5 - 9 недель. Наиболее выраженное снижение гликемии после однократного инъекционного введения ДНК-ЦГППИЧ установлено у крыс с непродолжительным (две недели) СТД и более низкой исходной гликемией. Опыты на интактных крысах свидетельствуют о более длительном снижении уровня глюкозы в крови после однократного введения гена препроинсулина (52 недели). Инъекционное введение ДНК-ЦГППИЧ крысам с двухнедельным СТД приводит к появлению в крови животных значимых уровней инсулина человека в определенные сроки после однократной процедуры генной терапии. Выявлена высокая позитивная корреляция между показателями инсулина человека и С-пептида в сыворотке крови крыс с СТД в различные сроки после введения ДНК-ЦГППИЧ. Выводы: при исследовании условий эффективной экспрессии гена препроинсулина у мышей и крыс показано, что выраженность и продолжительность снижения уровня гликемии зависит от срока диабета, исходной гликемии у животных с СТД и концентрации ДНК в трансфекционном препарате. Aim is to study the therapeutic effects of gene therapy for type 1 diabetes mellitus by the administration of recombinant DNA molecules containing the target gene of human preproinsulin (DNA-TGHPPI) to experimental animals. Methods. The effect of administration of recombinant DNA molecules containing the target gene of human preproinsulin (DNA-TGHPPI) into the liver parenchyma of C57BL/6j mice and Wistar rats with different duration (two and five weeks) of streptozotocin-induced diabetes (STD) was studied. Blood glucose was tested using glucose oxidase method, serum insulin and C-peptide – by immunoenzymic method. Results. The studies of the effect of administration of different concentrations of DNA-TGHPPI into rats (25 to 60 mcg) and mice (10 to 15 mcg) liver parenchyma allowed to determine the optimal doses of DNA that led to a significant and prolonged (more than two months) decrease in hyperglycemia of diabetic animals. A decrease in glycemia in mice was noted two weeks after a single injection of DNA-TSHPPI, and this decrease lasted 5 - 9 weeks. The most marked decrease in glycemia after a single DNA-TGHPPI injection was established in rats with a short (two weeks) STD and lower baseline glycemia. Experiments on intact rats suggest a more prolonged decrease in blood glucose after a single injection of preproinsulin gene (for 52 weeks). The administration of DNA-TSHPPI to rats with two-weeks STD results in the appearance of significant levels of human insulin in the animal blood within a specified time after a single procedure of gene therapy. A strong positive correlation was found between the indicators of human insulin and C-peptide levels in blood serum of rats with STD at different periods after DNA-TSHPPI administration. Conclusions. A study of the conditions of effective expression of preproinsulin gene in C57BL/6j mice and Wistar rats shows that expression and duration of the decrease in glycemia depend on streptozotocin diabetes duration, baseline glycemia in animals with STD and DNA concentration in transfection preparation. Індекс рубрикатора НБУВ: Р415.160.23-29
Рубрики:
Шифр НБУВ: Ж15058 Пошук видання у каталогах НБУВ
|
|
|